На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

5

Наступного дня, одразу по обіді, я побіг до Ольги. Я був напружений, мов струна, бо хотів знати, чи приходив уже Король. Декілька будівельників саме скуповували весь кіоск, тому минуло чимало часу, поки в Ольги з’явився час і для мене.

— Король клюнув, — промовила вона схвильовано.

— Що ти йому розповіла? — поцікавився я.

Ольга посміхнулася.

— Що я боюся за свою прекрасну зірочку, — відповіла вона і показала на авто.

На капоті сяяла нова відполірована зірка.

— Все так, як ми і обговорювали, Квятковський.

— Так-так, — відповів я нетерпляче. — А що було потім?

— Він одразу поцікавився, де я мешкаю і де залишаю «Мерседес» уночі.

Ольга подала мені склянку лимонаду.

— За мій рахунок. Ну що, я гарно зіграла?

— Просто класно, — відповів я.

— Тепер твоя черга, мій солоденький, — промуркотіла Ольга.

— Я не підведу тебе, — промовив я.

По обіді я сидів удома і хвилювався як ніколи. Я снував сюди-туди між своєю кімнатою і холодильником на кухні. Навіть не знаю, скільки йогуртів я з’їв. Але пригадую, що знищив усю банку маринованих огірків.

Про уроки я й гадки не мав, треба буде в когось потім усе списати. Навіть моя улюблена жуйка не заспокоювала мене. Уперше в житті відтоді, як я відкрив її для себе, вона смакувала як сторічна гумка.

Молоко, яке зазвичай п’ю літрами, я теж не чіпав. Воно б скисло перед тим, як потрапити у мій шлунок.

Ольга закривалася о восьмій. На авто до її квартири їхати приблизно п’ятнадцять хвилин. Отже, мені потрібно було вийти на мій спостережний пост о п’ятнадцять по восьмій. Моя мама цього вечора зібралася до подруги, а зазвичай такі походи тривають до ночі.

Коли я вийшов, уже сутеніло. У моєму рюкзаку в такт кроків підстрибували дві пляшки незбираного молока. Коли довго чекаєш, хочеться пити — це я дізнався завдяки численним нічним вилазкам.

Біля будинку Ольги я заховався за великим сміттєвим баком. Щойно я там влаштувався, приїхала Ольга. Вона припаркувала свій старий «Мерседес» саме навпроти мене.

Потім вона зайшла до будинку, жодного разу не озирнувшись. Ольга багато чого навчилася в мене, браво. Навіть Шерлок Голмс не здогадався б, що вона брала участь у геніальному плані.

Кінець безкоштовного уривку. Щоби читати далі, придбайте, будь ласка, повну версію книги.