На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

Катажина Вежбіцька

ЕЛЬФ ДЛЯ СУПЕРЗАВДАНЬ.
24 оповідання

Оригінальна назва: Elf do zadań specjalnych.

Авторка: Katarzyna Wierzbicka.

Ілюстрації: Ulyana Nikitina.

Усі права застережено.

«Ельф для суперзавдань» — це 24 оповідання про пригоди мешканців селища Санта-Клауса. З року в рік 1 грудня Санта оголошує про початок святкових приготувань. З року в рік його маленькі помічники працюють, як заведені, щоб прочитати листи, виготовити іграшки й вчасно відправити їх чемним дітлахам. Але цього року в розміреному житті ельфів стається низка змін, що ставлять під загрозу саме святкування Різдва!

© Copyright by Wydawnictwo
Zielona Sowa Sp. z o.o., 2020

© Мелех Я. Б., переклад, 2024

© ТОВ Видавництво «Ранок», 2024

1
Г р у д н я

— Дорогенькі мої! Прошу уваги! — Санта-Клаус нетерпляче постукав по столі. — Розпочинаємо наше перше грудневе зібрання. Зосередьтеся, любі.

Гомін поволі стихав. Маленькі ельфи поправили шапочки, витерли носики, обмінялися привітаннями та зайняли свої місця. Вони сиділи на стільцях, на дивані, а деякі — просто на м’якому килимі біля каміна. Кімната Санти була велика й затишна, з безліччю закутків, де малята могли зручно влягтися на животиках, упершись підборіддями в складені руки. Лампи в червоних абажурах проливали тепле світло на личка з кирпатими носами й великими, сповненими цікавости очима. Однак не всі ельфи були зосереджені й захоплені майбутньою промовою Санта-Клауса…

— Ну-бо, сядемо собі в куточку за шафою, там можна буде спокійно подрімати. — Непосидько потягнув Солодуню за рукав зеленого светра.

— Тобі нецікаво? — Ельфійка обкинула його здивованим поглядом. — Але ж зараз ми дізнаємося про плани на наступні двадцять чотири дні! Для нас це найважливіша пора року!

Непосидько знизав плечима.

— Ай, Санта щоразу говорить одне й те саме. Що все повинно бути ідеально, що це мають бути найкращі свята, які тільки можна уявити, що від нас залежить щастя мільйонів дітей, які чекають на подарунки, і так далі, і так далі…

— Мої любі, цього разу я дуже прошу вас: усе повинно бути по-справжньому ідеально. Ці свята мусять бути найкращими! — голос Санта-Клауса полинув кімнатою. Невдоволений Непосидько відпустив рукав Солодуні й присів біля дивана, поруч із чиїмись величезними ногами, взутими в пухнасті капці у вигляді північних оленів. Місіс Клаус простягнула руку й мимоволі погладила його кучері, що стирчали з-під червоної шапочки. — Діти заслуговують на найкраще! На нашу абсолютну відданість! Пам’ятайте, скільки їх чекають на подарунки! Листи надходять от уже місяць. Здається, цьогоріч у нас буде багатенько роботи.

— А коли в грудні її було мало! — тихо пирхнув Непосидько. Солодуня окинула його докірливим поглядом.

— Дозвольте познайомити вас із цьогорічними керівниками відділів: Читайчик відповідальний за поштову секцію. Встань і вклонися, будь ласка, щоб усі побачили… Дякую, дякую. Фабрикою, як і раніше, керує Майстерчик. Попрошу для нього оплесків. Контроль над відділом тестування нових іграшок переймає Сумлінчик. Ми всі бажаємо йому успіхів та процвітання на новій посаді. А розвідкою, що перевірятиме, чи дійсно діти заслуговують на іграшки, надалі управлятиме Агенчик. Так, дорогенький, все-все, дякую, ти можеш сідати. Кінець оплесків.

— І знову я потраплю в секцію до цього великого цабе, — буркнув собі під носа Непосидько. Місіс Клаус обдарувала його втішною усмішкою й підморгнула.

— Любі мої, хочу оголосити, що цього року ми відкриваємо новий відділ. Треба йти в ногу з часом, еге ж? — Санта-Клаус прокашлявся й невпевнено почухав за вухом. — Осяйна переконала мене, що було б корисно внести деякі зміни в нашу систему. Зміни на краще, зрозуміло. Вона очолить новий відділ інновацій.

Запала тиша. Симпатична ельфійка з холодними блакитними очима піднялася зі стільця. Вона окинула поглядом онімілих від здивування колег.

Непосидько зацікавлено випростався:

— Зміни? У селищі Санта-Клауса? Я думав, тут немає місця реформам, — прошепотів він.

— З часом усе змінюється. Найголовніше, що ми залишаємося колишніми. Як і наша мета, — прошепотіла йому у відповідь місіс Клаус.

— А чим саме займатиметься цей відділ… інновацій? — недовірливо запитав Майстерчик.

— Власне, тим, що… — крекнув Санта-Клаус і замовк. Він запитально поглянув на ельфійку, яка стояла поруч.

— Вдосконалюватиме вашу роботу, певна річ, — плавно перехопила його слова Осяйна. — Ми надамо вам допомогу та ідеї щодо того, як найефективніше та найрезультативніше організовувати процес читання листів, виготовлення іграшок та роздавання подарунків дітям, які відповідають необхідним критеріям.

Тиша аж залоскотала у вухах. Скидалося на те, що ельфи були не в захваті.

— А щодо цих критеріїв… — нерішуче почав Агенчик.

— Слухаю? — Санта поправив окуляри.

— Бо це виходить трохи так… Я б хотів переконатися, що, можливо, деякі зміни фактично були б корисні…

— Не розумію? — спохмурнів Санта-Клаус.

— Ну, бо ми стараємося, бігаємо за дітьми, складаємо списки їхніх неґречних справ, а потім вони, як правило, все ж отримують подарунки! — нервово випалив Агенчик.

Місіс Клаус зітхнула:

— Любі, я вже безліч разів вам казала: поганих дітей не існує. Деякі з них просто потребують трішки більше підтримки й уваги.

— Саме так, — Санта-Клаус з ентузіазмом закивав головою. — Звісно, якщо колись з’явиться особливо неслухняна дитина, яка зовсім не захоче виправитися, то, на жаль, вона не отримає від нас подарунок. Треба тримати руку на пульсі. Ваша робота, Агенчику, надзвичайно важлива для нас, і ми її дуже цінуємо.

— Я все ж вважаю, що деякі дітлахи не заслуговують іграшок, — пробурмотів Агенчик і, скривившись, сів.

— Повертаючись до нашого зібрання, — Санта-Клаус зняв окуляри й протер їх краєм червоної сорочки, — я б хотів нагадати вам основні правила. Кожен, повторюю, кожен лист, адресований нам, слід забрати й прочитати. Незалежно від того, якою мовою і з якою кількістю помилок він написаний. Список омріяних подарунків разом із адресами передаємо на фабрику, де Майстерчик та його команда створюють відповідні іграшки. Тестувальники перевіряють кожну з них на безпечність і гарно запаковують. Відділ розвідки тим часом з’ясовує, чи заслуговують діти на подарунки. Нагадую, що кожен ельф, який з’являється у Звичайному світі, повинен мати при собі чарівний свисток, завдяки якому він може блискавично переміщуватися в різні місця, а також магічний шарф, що забезпечує невидимість. Гаразд, на сьогодні, мабуть, усе. Командо, берімося до роботи!

Ельфи неохоче виходили з теплого дому сім’ї Клаус. Холодний вітер прокрадався під шарфики й шапочки, морозив вуха та рум’янив щічки. З темного неба безшумно падали сріблясті сніжинки. Чистий, неторканий сніговий пух покривав землю, дерева й дахи маленьких хатин навколо. Удалині, серед ялинок, виднілася фабрика іграшок. Саме там завтра почне кипіти робота.

— Коли ти збираєшся зізнатися, що минулого року загубив свій магічний шарф? — прошепотіла Солодуня до Непосидька.

Ельф скривився:

— Ти ж знаєш, що Агенчик після такого не дасть мені життя. Він і так постійно до мене чіпляється.

— То що робитимеш?

— Якось упораюся. Зрештою, я малий і спритний, тож точно зможу сховатися від людей!

— Ти певен? — Солодуня не здавалася переконаною.

— Звичайно! — Непосидько ковтнув слину й натягнув шапку сильніше на очі, щоб захиститися від поривів крижаного вітру.

2
Г р у д н я

— От бачиш, Рудольфе, Санта, як завше, забув про нас… — сказав Клопотунчик, старанно розчісуючи спину великого червононосого оленя.

Був вечір. Товсті дерев’яні двері захищали мешканців стайні Санта-Клауса від холоду та вітру, що лютували на вулиці. В просторому цегляному будинку було тихо й спокійно. Частина північних оленів уже дрімала в чистих, вистелених соломою стійлах.

Рудольф пирхнув і лагідно просунув голову під руку свого піклувальника.

— Ет, не переймайся. Достатньо знати, що під час Різдва наша роль надзвичайно важлива. Без нас Санта-Клаус не зміг би доставити подарунки!

— Можливо, твоя правда, — мовив Клопотунчик і сумно зітхнув. Він провів гребінцем ще кілька разів. Вичесана шерсть, блискуча й гладенька, хвилями спадала по боках Рудольфа. Ельф знову важко зітхнув та присів на ослінчик.

Рудольф пильно поглянув на нього.

— Річ же не в Санта-Клаусі, чи не так? Ти вчора знову її бачив?

— Так, — прошепотів Клопотунчик і сперся чолом на руки. — Осяйна була на зібранні. Її призначили керівницею нового відділу. Вона навіть вродливіша, ніж я пам’ятав, і ще більш недосяжна!

— Це ти так гадаєш, — промурмотів північний олень i схилився над яслами, наповненими хрумким сіном. Він задоволено прожував кілька соломинок і додав: — Ти ніколи навіть не казав їй, що вона тобі подобається, хіба не так?

— Ні! Авжеж, ні! Що б вона про мене подумала? — вигукнув Клопотунчик.

— Гм, мабуть, подумала б, що дуже тобі подобається, — спокійно відповів Рудольф. — Певно, вона також припустила б, що в тебе чудовий смак.

Сумний ельф похитав головою.

— Ні, я б не наважився. Мені соромно навіть просто підійти до неї й заговорити. Це неможливо.

— А може, тобі варто подарувати їй щось від чистого серця? — запропонував північний олень.

Клопотунчик здивовано глипнув на нього:

— Ти маєш на увазі… подарунок?

— Саме так. Принаймні, тобі не доведеться дуже багато говорити.

— Либонь, це гарна ідея… Тільки що я можу їй подарувати? У неї є все.

Перш ніж Рудольф встиг відповісти, двері стайні з гуркотом розчинилися. Північні олені заворушились уві сні й щось забурмотіли в млявому протесті. Разом із поривами вітру всередину влетіла Іскорка. Ця жвава й радісна ельфійка, яка постійно кудись поспішала, допомагала Клопотунчикові піклуватися про улюбленців Санта-Клауса.

— Швидше зачиняй, інакше всі олені прокинуться! — прошипів Клопотунчик.

— Ох, даруй, — Іскорка повернулася, щоб причинити двері. Важка стулка вислизнула з її рук та гучно грюкнула. — Ой-ой… Пробач іще раз. Але ти не здогадаєшся, які я маю новини!

— І які ж? — запитав Клопотунчик.

Іскорка перевела подих.

— Уяви-но, сьогодні ельфи пішли до лісу, щоб вибрати ялинку для дому Санти, i знайшли… вони знайшли… — Іскорка стишила голос, — сліди величезних ніг на снігу! Просто посеред лісу!

— Сліди… ніг? — Клопотунчик здивовано закліпав очима. — Але як таке можливо? Це ж земля Санта-Клауса, тут живемо лише ми, його помічники!

— Вочевидь, уже ні! — Іскорка зробила кілька майже танцювальних кроків посеред стайні. Збуджена, вона завершила їх обертом та легким підскоком. — Я повернулася по тепліші рукавички і йду з хлопцями перевірити, що то за істоти оселилися в нашому лісі! Ти з нами?

— Це безпечно? Ви повідомили Санта-Клауса?

Кінець безкоштовного уривку. Щоби читати далі, придбайте, будь ласка, повну версію книги.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

Рецепт пряникiв
вiд мiсiс Клаус

за рецептом виходить приблизно 50 пряників

* 80 г масла

* 1/4 склянки меду

* 1/2 склянки цукру

* 2 яйця

* 2,5 склянки пшеничного борошна

* 1 чайна ложка харчової соди

* 2 ложки суміші спецій для пряників

Масло, мед та цукор покладіть у каструльку, підігрійте та помішуйте, доки цукор не розчиниться. Зніміть з вогню та остудіть. Потім перелийте в миску, додайте решту інгредієнтів і замісіть тісто.

Розкачайте тісто завтовшки приблизно 3 мм, посипте борошном. Виріжте пряники за допомогою формочок і покладіть на деко, встелене папером для випікання, лишаючи відстань між пряниками.

Випікайте приблизно 8–10 хвилин за температури 170–180 °C. Дістаньте з духовки. Після охолодження вкрийте глазур’ю.

Глазур

* 100 г цукрової пудри, просіяної через сито

* 2 ложки лимонного соку

Розітріть цукор з лимонним соком до бажаної консистенції. Якщо глазур занадто густа, додайте лимонний сік. Якщо ж занадто рідка, додайте цукор.

Можна додавати харчовий барвник для створення різнокольорової глазурі.

Рецепт гарячого шоколаду
вiд мiсiс Клаус

інгредієнти на 2 порції

* 250 мл молока

* 150 мл солодких вершків (30 % або 36 %)

* 100 г молочного або темного шоколаду

Для оздоблення:

* збиті вершки

* кориця

* маршмелоу

Подрібніть шоколад на шматочки.

Налийте молоко і вершки у каструлю з товстим дном. Підігрівайте на повільному вогні, не доводячи до кипіння. Поступово додавайте шоколад у гарячу рідину. Перемішуйте, поки шоколад не розтане. Зніміть з вогню, розлийте у чашки й прикрасьте маршмелоу або збитими вершками та корицею.