Анотація

Крістін Наталь живе у Сполучених Штатах Америки. Багато років вона працювала вихователькою у вальдорфському дитячому садку. За цей час вона склала чимало чарівних казок, а зараз записує їх та видає книжки. Намалювати ілюстрації до цих казок пані Крістін запросила художницю та вальдорфську вчительку з Києва Наталію Єщенко. Ця книжка -одна з чотирьох книжок Крістін Наталь та Наталії Єщенко у серії «Чарівні казки».

ISBN 978-617-7314-59-1 (Чарівні казки)

ISBN 978-617-7314-61-4

© Видавництво «НАІРІ», Київ, 2020

Крістін Наталь

Казки на весну

Спрядаючи казку

Бабуся тихенько пряде при вогні,

Ми, діти, чекаєм навколо.

А прядиво в'ється, й немов уві сні

Розповідь лине казкова.

Бабусин голос, ніжний, легкий,

Сплітає чарівні картини,

Доки крутиться прялка й мотає нитки

Нам на теплі зимні кофтини.

Бабусині руки творять тепло,

Спрядають оповідь вправно:

Там шанують чесноти, долають зло,

Там завжди у пошані правда.

Бабусина пряжа чиста й міцна,

Всі діла бабусині щирі.

Світи дивовижні сплітає вона:

Там феї, і люди, і звірі.

Бабусина прялка спинилась, мовчить

Скінчились казкові пригоди.

Ми до сонного краю мандруєм вночі

На чарівних човниках спогадів.

Нерозумні зайчатка

Жили якось троє маленьких зайчат. Ці зайчатка були дуже юні. Вони ще навіть не вийшли з кубельця, що було зроблене з м'якої трави та хутра матінки. Кубельце було добре сховано на краю поля конюшини. Ці троє зайчат були м'якенькі та біленькі, з рожевими очками й носиками та з м'якою рожевою устілкою всередині кожного вушка.

Одного дня Мама Зайчиця сказала малюкам:

— Я мушу піти назбирати трохи конюшини. Я буду недалеко, але не виходьте з кубельця, поки мене немає. Останнім часом я не чула великих собак з ближньої ферми, але ж ніхто не знає, коли вони знову тут ходитимуть.

Вона помила їхні вушка та личка та вгамувала їх, щоб трохи подрімали. Коли їй здалося, що вони поснули, Зайчиця побігла збирати конюшину.

Але щойно Мама Зайчиця пішла — скок! — як відкрилося одне рожеве оченятко — кліп! — і ще одне. І врешті, штовхаючись та хихикаючи, троє маленьких зайчат, переповзаючи одне через одного, викараскались із кубельця.

Перше зайчатко наскочило на свіжу зелену травичку та заходилось скубти її. Друге зайчатко наскочило на жовту кульбабку та узялося її нюхати. Третє зайчатко всілося на весняному осонні та задоволено ворушило носиком. Кожне зайчатко поглянуло на інших, й усі разом вони подумали про те саме.

— Ходімо, — сказало перше зайча, — гайда подивимось світ!

— Матуся повернеться ще не скоро, — сказало друге.

— Ми лише трохи походимо, а тоді одразу повернемось, — сказало третє маленьке зайчатко.

Кінець безкоштовного уривку. Щоби читати далі, придбайте, будь ласка, повну версію книги.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.